Presentació
del Diccionari
occità (provençal) - català
![](http://images.vefblog.net/vefblog.net/m/i/mitrophane/photos_art/2015/06/Mitrophane143421596534_art.jpg)
JOAN CALSAPEU BARCELONA 10/06/2015
Bon
vespre. No sé fins a quin punt són vostès coneixedors de l’obra
de Joan-Daniel Bezsonoff i Montalat. L’autor del diccionari que
avui presentem és un català del nord nascut a Perpinyà,
de mare catalana i pare rus, que de fa temps viu a Nils, un poble del
Rosselló que fa part del municipi de Pontellà. Bezsonoff és
novel·lista, professor de català, crític literari, exfrancès i
poliglot, és un exponent de la linguofília més llampant, perquè
no para d’aprendre llengües, entre elles el neerlandès, el
romanès i el rus.
Un
dia, entre novel·la i novel·la, a en Joan-Daniel li va pegar per
escriure un llibre de memòries en què repassava les circumstàncies
de la seva formació, un llibre deliciós que es titula Una
educació francesa (o
les set vides d’en Bezsonov,
de subtítol) i que l’editorial L’Avenç va publicar l’any
2009. En aquell volum, en el capítol dedicat a les llengües de
França, en Joan-Daniel conta que als dotze anys es va establir a
Canes, on es va familiaritzar amb l’occità. Canes, com tantes
ciutats del Migdia, havia oblidat la seva llengua als anys setanta
del segle XX. Diu que estava caminant per l’Avenue de Monte-Carlo
envoltat per l’olor de mimosa del massís de Tanneron quan, a la
terrassa d’un cafè, va sentir una conversa en provençal entre un
vell i un home de quaranta-cinc anys. Una llengua, escriu Bezsonoff,
“deliciosa, suau, un xic apegalosa potser. Van canviar d’idioma
en sorgir la dona del més jove. «Je
te présente ma femme»”.
En
Joan-Daniel conta tot seguit un parell de vivències més en relació
amb l’occità, que us resumiré. Diu que de petit cantava als cors
del Théȃtre d’Opérettes de Cannes, que el tambor era de Grassa i
de vegades parlava provençal, i la directora del cor havia dit, en
referència a aquest músic, que “les companyies teatrals, com els
poblets, necessitaven un ximplet que porta sort”.
Ara
bé, al costat d’aquesta mostra roent de desprestigi, Bezsonoff
també treu a col·lació un cas que apunta en sentit contrari, a
Niça. Diu que allí els burgesos havien conservat l’ús de
l’occità, que allí s’anomena niçard, i que “consideraven la
llengua d’oc com un senyal de distinció social, una manera de
retrobar-se entre si.”
En
Joan-Daniel va aprofitar les oportunitats que se li presentaven per
aprendre occità: mirava Vaquí,
el programa en provençal de la televisió regional, i a la facultat
es va matricular a l’assignatura de llengua d’oc. En el llibre de
què parlo, Bezsonoff fa memòria de la seva relació amb el basc, el
bretó, el picard i el cors, i a la fi del capítol escriu que “de
totes les llengües de França, la que m’estimi més, però, és la
nostra germana occitana. L’he sentida en les seues variants
gascona, llemosina, llenguadociana. M’agrada molt passar uns quants
dies a casa dels meus amics a Fabrezà, a mitja hora de Narbona. Hi
parlem una barreja de francès, d’occità i de català que
contribueix als plaers de l’estada. [...] Els meus amics viuen com
al començament dels anys 1960. A casa seua, el temps no ha passat.
La vida és dolça, ensopida i trista, acolorida per les darreres
llums d’una llengua que es mor”.
Servidor
vaig descobrir
Bezsonoff un dia que, llegint la revista El
Temps,
vaig topar una de les seves crítiques sobre un llibre de Valentí
Puig, i vaig quedar parat, perquè aquell article era demolidor,
estava molt lluny de la crítica complaent, quasi publicitària, que
s’estila avui a Catalunya; i em vaig fer addicte d’aquells
articles a El
Temps.
Aquelles peces d’en Joan-Daniel em recordaven les crítiques
despietades de Gabriel Ferrater, però ben argumentades. Em vaig
adonar tot d’una que allí hi havia una intel·ligència
privilegiada, i vaig clavar queixalada a una de les seves novel·les,
i després a una altra, i una altra. Vaig fer la troballa d’un
narrador extraordinari.
I
és que Bezsonoff és, sobretot, un novel·lista. Si encara no ho heu
fet, llegiu-lo, no us ho perdeu. En Joan-Daniel té onze novel·les
publicades, i uns quants llibres de memòries. Novel·les com Les
Rambles de Saigon,
Les
lletres d’amor no serveixen de res,
La
revolta dels geperuts,
Les
dones de paper,
La
presonera d’Alger,
La
guerra dels Cornuts,
Les
amnèsies de Déu,
La
melancolia dels oficials o
Matar
De Gaulle.
Són novel·les que desenterren la part més amagada i galdosa de la
història recent de França i que dignifiquen el bell i ric català
del Rosselló. Són relats escrits amb una prosa incisiva i neta,
històries que evolucionen amb trot lleuger, descripcions breus i
plàstiques, personatges potents, mirades iròniques i observacions
intel·ligents.
Hi
descobrireu la història del comandant Valls, un militar nord-català
que viu una història d’amor i espionatge a l’Algèria alçada en
armes contra la dominació francesa. Hi trobareu la història de
mossèn Puig, un capellà que estima les dones i que veurà fatalment
alterada la relació amb la seva amant amb l’esclat de la Segona
Guerra Mundial. Hi sentireu Miquel Creus, alter ego de l’autor, que
reflexiona sobre les seves relacions amb les dones en una novel·la
on el sarcasme acaba donant una oportunitat a l’esperança. Hi
trobareu els voluntaris sud-catalans que s’allistaren a l’exèrcit
francès durant la Primera Guerra Mundial. Coneixereu Alexandre
Pagès, un periodista català que el 1907 viu la revolta dels
viticultors del Llenguadoc, de Narbona estant, i altres personatges
que transiten molt a prop de la nostra història.
I
res més. Us deixo amb en Josep Maria Orteu, l’editor, i amb l’home
que ens mostra les paraules d’aquesta llengua “deliciosa, suau,
un xic apegalosa potser.”
Comentaris/ коментарии
1. Rosemary le 30-05-2019 à 17:28:45
També tinc la meva ex de tornada immediatament després de contactar amb el doctor Ogbidi. el meu ex Ray Pascal em va deixar fa un any, em va deixar el cor trencat així, un amic meu em va donar aquest correu electrònic de contacte ogbidihomeofsolution1@gmail.com i whatsapp número +2348052523829. Em vaig posar en contacte amb ell i el meu Ray em va tornar amb molt d'amor. en cas que necessiteu el seu poderós encanteri, també podeu arribar a ell, el 100% segur.